Az NGC 189 és az IC 1434 nyílthalmazok fotometriai vizsgálata

Makai Zoltán
IV. éves csillagász
Témavezetők:  Csák Balázs PhD-hallgató, SZTE Kísérleti Fizikai Tanszék 
 Balog Zoltán tudományos segédmunkatárs, SZTE Optikai és Kvantumelektronikai Tanszék

Becslések szerint a Tejútrendszerben közel 15000 nyílthalmaz található, amelyből kb. 1200 a katalogizált, tehát nagyon sok az ismeretlen nyílthalmaz, amelyekről igen kevés adat áll rendelkezésre. Vizsgálataim célpontjai ilyen nyílthalmazok voltak. Összesen tíz darab nyílthalmazról készítettem képeket, melyek közül a dolgozatban kettőt ismertetek. 
A csillagászat egyik alapvető problémája az égi objektumok távolságának meghatározása. Ebből a szempontból a nyílthalmazok vizsgálata alapvető fontosságú, hiszen segítségükkel a különböző fotometriai távolságmérési módszereket lehet kalibrálni. Ezen kívül a Galaxis szerkezetének vizsgálatában is fontos szerepet játszanak. A halmazokban lévő esetleges változócsillagokkal szintén az egyes távolságmérési technikák bekalibrálása válik lehetővé. Emellett segítségükkel a csillag- és csillagpulzációs-modellek ellenőrzésére, finomítására nyílik mód. Így a különböző típusú változócsillagok igen sok információt tudnak szolgáltatni.
A dolgozatban bemutatott két halmaz több szempontból is érdekes: Az NGC 189-ról ellentmondásos távolságadatok vannak a szakirodalomban, tehát fontos ennek pontosítása. Az IC 1434-ről pedig egyáltalán nem áll rendelkezésre adat a szakirodalomban.
A méréseket a Mátrában található MTA Konkoly Thege Miklós Csillagászati Kutatóintézetének Piszkéstetői Obszervatóriumának 60/90/180 cm-es Schmidt teleszkópjával végeztem. Összesen nyolc éjszakán készültek a képek.
Az NGC 189 jelű nyílthalmazról egy éjszakán készült idősor, míg az IC 1434 jelű halmazról négy éjszakán. A két nyílthalmazban összesen 29 darab változó-gyanús csillagot sikerült találnom. A változók között találhatók fedési kettősök, feltételezhetően nagy reflexiós hatással, illetve pulzáló változók. 
Elkészítettem a halmazok szín-fényesség diagramjait (CMD) és ezekre ábrázoltam a szakirodalomban található távolságmodulusokkal és vörösödéssel eltolt izokrónokat, melyek alapján a halmazok távolságára és korára adtam becslést. Ezen kívül meghatároztam a csillagok sűrűség-eloszlását a halmazok látóirányában, továbbá a talált változócsillagok CMD-n való elhelyezkedése alapján elemeztem a halmazhoz való tartozásuk valószínűségét.